Původně to měla být poezie, ale nakonec se z toho vyklubala tato krátká jednorázovka. Ale nebojte, veršů se zde také dočkáte. A o čem je? Bella jde na hřbitov. Za kým? To vám nepovím...
Věnováno BreeTanner a všem ostatním, kteří čtou mé poezie.
12.06.2011 (18:00) • JoheeeCullen • FanFiction jednodílné • komentováno 22× • zobrazeno 2748×
Edwarde, má lásko jediná,
jak bych Ti zas chtěla složit hlavu do klína.
Jenže to není možné, já vím,
a tak o tom alespoň sním.
Jistě jsi vlastní důvody měl,
když jsi z mého života odešel.
Za to tě neodsuzuji ani náhodou,
přestože je mi příčina záhadou.
Prý mě nemiluješ, však to ti mám věřit?
Nedovedeš své pravé pocity dobře střežit.
Mám tě přečteného, každé slovo
a vím, že to nebyl důvod toho,
proč jsi jednoho dne zmizel
a mě přepadla svízel.
Vím, že už se nikdy nemůžeš vrátit,
a proto chci i své soužení zkrátit.
Dnes odpoledne ukončím své trápení.
Už jen chvíli! Tak měj strpení!
Až se dopustím se své vraždy,
budeme již spolu navždy.
Naučil jsi mě žít, tisíce díků.
A teď si též kvůli Tobě vrazím do srdce dýku.
Navždy Tvá
Bella
Tento dopis psaný mou rukou jsem teď žmoulala v prstech a přestože jsem byla pevně rozhodnutá, činilo mi veliké potíže to rozhodnutí uskutečnit. Je to dobrý nápad? Můžu to udělat Charliemu? A Renée? Tyto otázky mi vířily myslí a já na ně chtěla znát odpověď. To mi však nebylo dopřáno.
Prošla jsem starou mosaznou brankou a ocitla se u cíle dnešní cesty. Na hřbitově… Zase mě přepadl ten tíživý pocit jako pokaždé, když jsem byla na tomto místě, a jak jsem se blížila k jeho hrobu, stále narůstal. Když jsem stanula před místem jeho posledního odpočinku, už se to nedalo snést. Po tváři mi skanula první slza a tu v rychlém sledu následovaly další. Jako malé perličky dopadaly na mokrou půdu a okamžitě se do ní vsakovaly, až bylo k podivu, jak se tam ještě mohou vejít a nezůstanou jako malé ostrůvky bolesti nehybně ležet na tmavé hlíně. Ale vlastně jsem ty slzy chápala. Jako by nechtěly dál vidět utrpení, kterého bylo na tomto místě požehnaně, a tak se schovávaly hluboko pod nohy truchlících pozůstalých. Jak ráda bych byla jednou z nich…
Ale nic z toho, co teď prožívám, by nebylo, kdybych byla rychlejší. Kdybych ho včas zastavila, nemusel by být pohřbený v této zemi a já bych za něj každý den neronila slzy. Byli bychom někde spolu a užívali si přítomnosti toho druhého. Ale to bylo bohužel jen v mých představách… Já totiž pomalá byla a oni ho přímo před mýma očima roztrhali.
V tom okamžiku jsem utnula proud mých vzpomínek, příliš to bolelo. Položila jsem dopis na mramorovou desku s nápisem Zde odpočívá milující a milovaný syn a přítel. Navždy budeš mít místo v našich srdcích. Byl to nádherný hrob, ale co to je za malou útěchu, když toho, kdo v něm před více než rokem spočinul, nám to stejně nevrátí?
Klekla jsem si a v kapse nahmátla sirky, abych zapálila svíčku, kterou zřejmě musela uhasit bouřka, co se dnes v noci přehnala přes město a přilehlé okolí. Knot byl stále vlhký a už jsem to chtěla vzdát, když konečně chytl a vzplál malým plamínkem. A jako by ve mně rozžehl dávno zapomenuté pocity, po dlouhé době jsem opět pocítila radost.
Najednou jsem věděla odpověď na své otázky: ne. Není to dobrý nápad, nemůžu to udělat Charliemu ani Renée. Může se zdát, že smrt řeší vše, ale opak je pravdou. Když se jeden člověk připraví o život, zanechá po sobě mnohem víc zoufalství, než prožíval on sám a takto by to pokračovalo stále dál a dál, dokud by nebyla Země jen jedna velká koule utrpení. A já to teď naštěstí vím. Kdyby to věděl i Edward, nemusela bych dnes klečet na tomto místě plném smutku, ale užívat si někde na kilometry vzdálené louce jeho polibky, jeho doteky.
Ale on to nevěděl, a proto já musím být ta silná a postavit se čelem věcem, co mě čekají, přestože to nebude jednoduché a mnohokrát budu chtít svůj názor přehodnotit. Musím jít dál, musím se posunout vpřed. A já to dokáži, vždyť jsem chodila s upírem!
Překvapilo mě, že pomyšlení na něj mi už nezpůsobovalo žádnou bolest. Pokusila jsem se o úsměv a po chvíli mé ztuhlé svaly opravdu uposlechly. Zhluboka jsem se nadechla a užívala si ten pocit volnosti, který mi byl po tak dlouhou dobu odepřen.
Sebrala jsem svůj dopis a strčila si jej hluboko do kapsy. Teď už nemělo smysl jej sem dávat. Vstala jsem a naposledy upřela zrak na jméno muže, který mi převrátil život vzhůru nohama. Edward Cullen… Byl by na mě pyšný. Pak jsem se stále s úsměvem na rtech otočila a namířila si to k východu. Lidé, které jsem cestou míjela, se na mě dívali s udivenými a někdy dokonce i se zhnusenými výrazy. Jak by ne, muselo jim připadat zvláštní, když se po hřbitově procházela dívka, kolem které se přímo rozlévaly vlny štěstí. Ach, kdyby věděli…
Prošla jsem stejnou brankou jako ani ne před hodinou, a když jsem si vzpomněla, jak jsem se tenkrát cítila, chtělo se mi smát. Jak se může člověk za tak krátký čas změnit? Když jsem míjela odpadkový koš, zastavila jsem se, sáhla do kapsy a vyhodila teď již bezcennou obálku. Tam je její místo, tam patří.
A jako by to byla poslední zátěž na mém srdci, mohla jsem najednou zase plně vnímat krásy života. Užívala jsem si studený vánek lehce se otírající o mé rty a tváře. Přesně takto jsem se cítila, když jsem byla s Edwardem. A pak mi to došlo… On tady je! Je všude! Ve stromech, v lidech míjejících mě bez povšimnutí, ve zvířatech. Je to ten vánek, co mi dává ledové polibky na celou tvář. Rozesmála jsem se naplno.
„Edwarde! Miluji tě!“ křičela jsem a pak tišeji dodala: „Navždy budeš mít místo v mém srdci…“
Stále s dobrou náladou jsem se vydala cestou k domovu, ignorujíc kolemjdoucí, kteří se na mě dívali, jako kdybych se zbláznila. Možná měli pravdu…
Autor: JoheeeCullen (Shrnutí povídek), v rubrice: FanFiction jednodílné
![Sdílet](http://s7.addthis.com/static/btn/sm-plus.gif)
Diskuse pro článek My dear:
když jsem to začala číst, ani jsem nedoufala, že přežije...ale nádherně jsi vystihla pocity, které se tak rychle změnily... úžasné
Naprosto dokonalé. Verše k tomu skvěle ladily. Jsem moc ráda, že jsi nechala Isabellu prozřít - její myšlenky mají hluboký smysl a já jsem moc ráda, že jsem si je mohla přečíst. Isabella zmoudřela a tím, že ho nechala jít a zároveň ho objevila všude kolem sebe, si dala možnost prožít svůj život tak, jak by Edward chtěl, aby to udělala. Krásná povídka, která rozhodně stojí za přečtení. Patří ti můj obdiv.
Wow, toto bolo úžasné. Máš neskutočný talent
nádherné. Možná se přece jen zbláznila:D, ale rozhodně to byla krásná povídka.
Týjo, úžasná povídka. Bylo to tak procítěné, krásné, smutné, žalostné. Bella se podle mě vážně zcvokla, ale jde dál. Což je originální, hezké. A ta báseň no k té nemám slov, všechno se dokonale rýmovalo, neměla ji jen tak vyhodit do koše.
Vyhodit takový skvost
...
Vážně se ti to celé hrozně moc povedlo, tleskám a smekám!
Plačem a ani neviem prečo. Je to nádherné!
Wow! Krása! Joheee, přestaň psát depresivně!
To snáď nemyslíš vážne, už aj Bella je blázon?
Tak to nás na psychiatriu objednám rovno všetky tri, čo Ty na to?
Tak... Najprv k básni. Bola úplne nádherná! Tak ako vždy, samozrejme, nemôžem jej vytknúť úplne nič, si v tej brandži prosto najlepšia!
No a teraz k samotnému príbehu... Bol to úžasný nápad a čo oceňujem najviac je, ako sa Bella zachovala. Pretože sa konečne, po prvýkrát, zachovala správne! A spracovanie bolo samozrejme tiež na
! Čo dodať? Si super!
Je to prostě úžasný a práva máš zasloužený!
Jsem ráda, že jsem to četla mezi prvníma
a taky komentuju mezi prvníma, i když jsem chtěla první... no nic!
Ty prostě píšeš skvěle, bombově, perfektně, úžasně, nepřekonatelně, nejlíp a tak dále ...
Jéééjda... já se rozhodla, že ti k této jednorázovce napíšu mega komentář, protože s ní si dostala práva a už mě nic nenapadá... Možná bych se mohla vyjádřit k ději, co??
Taky bych se na ní koukala jako na blázna, kdybych šla (v mém případě
)za babičkou a dědečkem a smála se na mě nějaká ... vymyšlená postava z knížky a smála se na mě, protože ji zemřel MŮJ milovaný Edward... Bych si sundala kaničku z boty začala ji škrtit...
Hups... Já si to začala představovat... Aspoň bych neměla potíže uklidit její vymyšlenou mrtvolu
Uf... Takže už je po smíchu a já můžu zase psát...
Ta básnička na začátku?? Hustááááá!! ale já kdybych psala dopis na rozloučenou, tak bych se nepatlala s rýmy... ale ona je v vymyšlená, tak ji to nevadí...
Raději už s komentářem končim... nebo ještě začnu psát ještě větší blbosti než teď (třeba jak jsem na hřbitově hledala konev na zalévání kytek)
Prostě je to krásná jednorázovka... opravdu se ti moc povedla!
PS: Super, bomba, bezva, cool!! - na to jsem, čéče, zapomněla!!
PSS: snad to bude dlouhý tak, jak jsem chtěla... jestli ne, tak mě to naštve...
Přidat komentář:
- A bit of different (reality) - 6. kapitola
- A bit of different (reality) - 5. kapitola
- A bit of different (reality) - 3. kapitola
- A bit of different (reality) - 2. kapitola
- A bit of different (reality) - 1. kapitola
- Minulost žije s námi - 23. kapitola
- Je příliš pozdě... Nenávidím tě - 16. kapitola
Psycholožka, terapeutka, lektorka Zuzana Tomášková Prosperio.cz
...další zajímavé stránky Toto může být i váš web.
Máte zájem? Jste Přispěvateli a chcete se stát Ověřenými přispěvateli? Jste Ověřenými přispěvateli a chcete se stát
Profi přispěvateli?
Přidejte se k Pomoci začínajícím autorům.
Hledají se pomocníčci I vy se můžete stát administrátory.
Nábor administrátorů
Kdo je tu z členů? Klikni!